- Låt mig vara, din gris! - Håll fast henne, konstapeln.
Dumma karl! Varför tror ni att jag dödade mannen?
Om ni lugnar ner er ska jag säga det.
George såg inte ut som en mördare, men det har ni alltid gjort.
- Vill ni säga nåt om mordvapnet? - Nej.
Efter vårt samtal for ni ut på landet och slängde pistolen i en damm.
Den polisman som skuggade er blev blöt när han fiskade upp den.
Allt var över. Nu skulle bara fällan gillras.
- Jag vill skicka er till helvetet! - Det tror jag säkert, kära ni.
En otrevlig, osmaklig, ohyfsad person.
- Vad är det, kära du? - Jag gillar inte den där Bucket.
Han förhörde dig som om du var en simpel brottsling.
- Han har sitt jobb att sköta. - Jag ogillar hans sätt att göra det.
Han använde mitt hus och gjorde ett spektakel av det-
- som en varietéunderhållare. Jag ogillar karlen.
Det är över nu. Ingen skada skedd.
Du tar det bra, kära du.
Varför ville du träffa Tulkinghorn den kvällen?
Jag minns det inte.
Det måste ha känts angeläget, men jag minns det inte.
Stackars Tulkinghorn. Vilket slut.
Skjuten i hjärtat av en tjänare.
En outhärdlig tanke.
Så där ja, George. Ni är en fri person igen.
Här kommer era vänner.
George!
Lugn nu, mor.
Chefen.
Jag är fri, om det nu är nån vits med det.
Jag har inte en penny och ingen bostad.
Det ordnar sig, Phil. Vi håller ihop och kommer på nåt.
Det behövs inte. Lyssna nu, George.
Du följer med till Chesney Wold. Jag pratade med sir Leicester.
Ingen kan hästar som du, sa jag. Då sa han: "Han kan sköta mina."
Jag följer med. Hans nåd sa det.
- Då så. Ni vill väl tacka mig? - Tacka er? För vad då?
Om jag inte gripit er hade det här inte hänt.
Ni hade aldrig träffat er mor igen och varit skuldsatt och eländig.
George! Släpp honom genast.
- Jag ber om ursäkt, mr Bucket. - Ingen fara. Det ingår i jobbet.
Kom nu, George. Innan du ställer till det ingen.
Skräp! Skräp! Skräp! Skräp!
Varför ser du så nöjd ut, ditt belsebubodjur?
Jag borde flå dig och grilla dig!
Vad är det? Skaka om mig, Judy!
Butiken är stängd! Vi vill inte ha er här!
Ut härifrån! Sista varningen!
Det är bara jag, mr Smallweed.
Hörde ni inte vad jag sa? Försvinn, innan jag pepprar er!
Inte särskilt vänligt, mr Smallweed.
Jag har funderat på rådet ni gav mig. Om hur det ska gå för mig nu.
Tror ni att jag bryr mig, Clamb? Jag är affärsman!
Jag vet det, mr Smallweed. Jag är här angående affärer.
Hälften var?
Ursäkta att jag dröjde. Blev du orolig?
Nej då. Men jag saknade dig, Esther.
- Var är Ada? - Kvar i London.
- Var bor hon? - Sätt dig ner.
Hon bor hos Richard i hans inkvartering.
De är gifta.
De har varit gifta i veckor, men hon sa det inte förrän nu.
Så... de är gifta?
Jag väntade mig det, men inte redan nu.
Är det allt du har att säga?
- Är du inte arg på dem? - Nej.
Om de är lyckliga är jag också det.
Men jag kommer att sakna Ada, precis som jag saknat Rick.
De bor i det där sjaskiga lilla stället!
Richard ser så sjuk och sliten ut.
Nu är de tillsammans. Det är väl det viktigaste för dem.
- Du och jag är tillsammans. - Ja.
Där ser man. Vårt lilla hushåll krymper snabbt.
Det har inte gått som jag trodde när ni kom hit.
Nej. Det går nog aldrig som man tror.
Jag hoppas att du inte tycker att det gått alltför dåligt.
Nej, naturligtvis inte.
Är ni där, Carstone?
Jag ser att ni är upptagen.
- Vad vill ni, mr Woodcourt? - Inget särskilt.
Jag tänkte att vi kunde ta en promenad tillsammans, Carstone.
- Som ni ser... - Mr Carstone är upptagen just nu.
- Kanske en annan gång. - Jag förstår.
Han såg eländig ut, men ville stanna kvar där.
- Var mr Skimpole där? - Ja. Han hade gjort sig hemmastadd.
- Jag gillar inte den mannen. - Samma här, har aldrig gjort det.
Men mr Jarndyce har alltid tyckt om honom.
Han kommer hit ikväll.
- Minns ni Jo, gatsoparpojken? - Javisst.
När jag fann Jo halvdöd sa han att ni vårdade honom vid Bleak House.
- Ja. Men han rymde. - Nej, han fördes bort.
Bucket sa att Skimpole avslöjade honom.
För pengar och för att han var rädd för att bli smittad.
Tulkinghorn ville få bort pojken och Skimpole hjälpte gärna till.
Han brydde sig inte om att pojken kunde dö.
Jag tänker prata med mr Skimpole om det.
- Ut! Det är stängt! - Hallå där, mr Smallweed.
Kenge & Carboys. Mr Guppy, damernas man.
- Jag vet vad ni är ute efter. - Gör ni det, mr Smallweed?
- De här. - Ja, mr Smallweed.
Min klient vill köpa breven. Hon sa det till mig igår.
- Hon får dem inte! - Det är kortsynt av er, mr Smallweed.
- Min klient har mycket pengar. - Min också! Massor!
Där blev ni allt paff. Vem är det?
Använd skallen, damernas man. Jag struntar i hustrun.
Jag ska sälja dem till maken. Sir Leicester Dedlock, baronet.
Vad sägs om den budgivaren? Inget åt Guppy vid Kenge & Carboys.
Försvinn härifrån nu. Ut!
Ms Summerson! Lika förtjusande som alltid.
I full färd med era små sysslor.
- Är mr Jarndyce inte hemma? - Han kommer snart hit.
Då får vi roa oss själva till dess. Får jag ta för mig?
- Gör som ni alltid gör. - Ni är observant.
Vi har världen och dess fröjder och Harold Skimpole som tar del.
- Gör ni mig sällskap? - Jag vill prata om Richard Carstone.
- Käre Rick. - Ada oroar sig för honom.
Era besök är inte bra för honom och jag håller med henne.
- Ni ska lova att lämna honom i fred. - Kära ms Summerson!
- Jag går bara dit jag är välkommen. - Richard är sjuk, och fattig.
Det finns inte mer. Ni och mr Vholes har tagit allt.
Jag är förbryllad. Mina vänner vill låna mig pengar.
- Ni glömmer att jag är ett barn. - Jag vet vilken sorts barn ni är.
När Jo var sjuk i Bleak House och nära döden tog ni en muta.
Hur mycket? 5 pund för att röja var han fanns? Förnekar ni det?
En muta? Jag vet inte vad ordet betyder.
Det tror jag att ni gör.
Vad säger mr Jarndyce om jag skulle nämna hur ni svikit hans förtroende?
Svikit hans förtroende?
Nej, nu förstår jag inget.
Såna här saker kan Harold Skimpole inte förstå.
Men jag känner nåt i atmosfären.
Jag tror att jag ska gå nu.
Framför mina ursäkter till Jarndyce, vi kanske inte ses så mycket mer-
- och till min vän Richard och hans hustru.
- Och ni själv... - Sluta låtsas, mr Skimpole. Adjö.
- Skimpole! Ursäkta att jag är sen. - Jag ska just gå.
Evenemang. Människor och så vidare. Adjö.
- Konstigt. - Han är en konstig person.
Mr Guppy, my lady.
- Ni är genomblöt, mr Guppy. - Ja, my lady. Tusen ursäkter.
Jag fick inte tag på en droska, så jag gick och sprang.
Lugna ner er, mr Guppy.
- Har ni med er breven? - Jag ber om ursäkt, ers nåd, men nej.
- Blev de förstörda? - Smallweed har dem.
- Vem är Smallweed? - En person, my lady.
Han tänker nog komma hit för att ställa till skada med dem.
- Jag förstår. - Smallweed drar sig inte för nåt.
Jag skyndade mig hit, my lady. Jag beklagar.
Tack, mr Guppy. Vänta här.
Fortnum!
En person som heter Smallweed. Får inte släppas in. Förstått?
Jag beklagar, my lady, men jag visade honom just till biblioteket.
Vad kan jag göra för er, mr Smallweed?
Mycket civiliserat av er, sir. Det där är en gentleman.
Skaka om mig!
Det räcker, din papegoja!
- Mr Smallweed... - Jag var vän med mr Tulkinghorn.
Död. Han hade nytta av mig och jag av honom.
Jag är här angående några brev.
De tillhörde en person som kallades Nemo. En skrivare.
Breven var från hans hjärtevän. Hans älskling. Mycket kärleksfulla.
Varför angår det mig, mr Smallweed?
Vad skulle ni säga om älsklingen kallade sig Honoria Barbary?
- Vad då? - Det är inget vanligt namn.
Det angår er, inte sant?
Honoria Barbary är lady Honoria Dedlock.
Hennes älskling Nemo hette på riktigt kapten Hawdon.
Barnet hon fick med honom såg han aldrig.
Det är befängt nonsens! Jag vill inte höra mer. Fortnum!
Vänta! Titta på handstilen.
Visa dem för honom, Judy. Han får inte röra dem!
Nå, sir Leicester Dedlock? Har ni sett en liknande handstil?
- Sir? - Nej. Gå härifrån.
- Vad vill ni ha? - 500 pund!
Jag tänkte sälja dem på marknaden, men ni vill nog hålla det privat.
Vill ni ha dem eller inte? En lång färd, mina ben blev skakade!
500 pund. Ja eller nej?
För er ladys heder. Släktens heder.
Mr Tulkinghorn månade om den och det gör säkert ni också.
- Vad säger ni? - Som ni vill, mr Smallweed.
Vad var det jag sa, Judy? En äkta gentleman.
Låt oss skaka hand på det.
Försiktigt!
Är ni där, mrs Rouncewell?
Var så snäll och be hennes nåd komma till biblioteket.
- Hennes nåd har gått ut, sir. - Gått ut?
Ja, sir. Hon lämnade det här åt er.
Nu känner du till min hemlighet. Vårt liv tillsammans är över.
Jag ska inte vara en belastning för dig mer.
Jag hoppas att du kan glömma den ovärdiga kvinna-
- som du ödslat bort en generös tillgivenhet på-
-och som nu skriver detta farväl.
Trötta inte ut er, sir.
Jag kom hit så fort jag kunde. Har hon gett sig iväg?
Ge honom griffeltavlan. Han kanske kan skriva.
Hitta henne
Jag ska göra mitt bästa, sir.
Ursäkta att jag går rakt på sak, ms Summerson.
Det handlar om liv och död och det är ont om tid.
Jag vet att ni är lady Dedlocks dotter.
- Hur? - Jag har vetat det ett tag.
Hur är inte viktigt. Jag behöver er hjälp.
Lady Dedlock är försvunnen och jag fruktar för hennes liv.
Har hon försökt träffa er? Inga meddelanden?
Nej, ingenting. Det skulle jag inte förvänta mig.
Sista gången vi pratade sa hon att vi aldrig mer kunde ses.
Hon kanske gör det. Jag tror att hon är desperat.
Personer som är desperata gör ofta inte som de sagt.
Jag ska efterlysa henne och leta på de vanliga ställena.
- Vilka vanliga ställen? - Tom All Alone's.
Sen floden. Desperata personer hittar dit, som doktorn vet.
- Jag vill följa med er. - Det avråder jag från.
Hon är min mor.
My lady? Vad har hänt? Vilket skick ni är i.
Jag söker Esther Summerson. Bleak House är tillbommat.
- Vet ni var jag hittar henne? - Jag tror att de alla är i London.
- Men jag vet inte var. - London...
Stanna här en stund och vila er. Sätt er vid elden.
Nej tack. Ni är vänlig, men jag måste vidare.
Vänta tills kläderna har torkat. Stanna, my lady!
- Vad är det här för ställe? - Hit tas de drunknade i floden.
Man.
Kvinna. Inte hon.
Man.
Man kan knappt avgöra vad den här är. Har varit död länge.
Man.
Kvinna.
Inte hon.
Stackare.
Jag är förbryllad, måste jag erkänna.
Vi har gått igenom alla boenden. Till och med ungkarlshotellen.
En pojke lämnade det här till er. Sen sprang han sin väg.
- Vems är handstilen? - Min mors.
"Jag har gått en lång väg och vet att jag snart måste dö."
"Jag har gjort allt jag kunde, men det var förgäves."
"Jag har inget som skulle kunna erkännas."
"Farväl, min käraste."
"Platsen där jag kommer att få vila, om jag kommer så långt"-
- "har jag ofta tänkt på."
"Förlåt mig."
Varför tänkte jag inte på det? Kom!
Om hon bara hade vetat, George Rouncewell-
-hur mycket jag älskade henne-
- och hur lite jag brydde mig om vad världen hade tyckt om henne.
Kära ni! Så trevligt att ses!
Ska ni besöka Jarndycemyndlingarna?
Jag har gjort mr Carstone till min testamentsexekutor.
Om jag inte skulle orka mer kan han ta över min dom.
Han närvarar ju så regelbundet.
- Han blir säkert hedrad. - Mr Gridley skulle ha fått den äran.
Men han blev utsliten, stackaren, och dog före mig.
Men det är sagt i förtroende. Inte ett ord till nån!
En till hemlighet. Jag har utökat min fågelsamling.
Två till, i bur som de andra. Gissa vad de heter.
Jarndyce och Myndlingarna.
De kommer att bli fria, på domedagen.
Då får de flyga fritt. Nu måste jag gå, kära ni. Adjö!
Ada.
Är du ledsen, Ada? Är det Richard?
Han är så sjuk och svag.
Han äter nästan ingenting.
Men han tvingar sig själv, varje dag, till domstolen.
Han är fortfarande där, och det ger ingenting.
Han är fast besluten, Esther, att vinna det eländiga ärendet!
- Han tänker på dig också, Ada. - Jag antar det.
När vi gifte oss hoppades jag att det skulle förändra honom.
Att han skulle tänka mer på oss och vårt liv tillsammans.
På det barn han kommer att bli far till.
Ska du få en baby? Ada!
Det får honom att bli vettig.
- Tror du det? - Jag är säker på det.
Att få se sitt barn, ta hand om det, se det växa.
- Jag är rädd. - Rädd för vad då?
Jag kan inte säga det. Det är så fruktansvärt.
Jag fruktar att han inte får se sitt barn.
Så där ja.
Ms Summerson. Mrs Carstone. Jag såg Richard utanför domstolen.
Jag övergav Vholes den här gången.
En bra person, men man blir trött av en dag med honom.
Vilken massa gammalt skräp.
Trevligt att ses, Esther.
Ursäkta att jag inte är mig själv. Jag blir så hemskt trött.
- Jag ska inte trötta dig mer. - Gå inte för min skull.
- Jag kommer snart tillbaka. - Jag följer gärna med, om jag får.
Det är lungsot och han har inte styrka nog att kämpa emot.
Han behöver vila och stärkande mat, men han vägrar lyssna på mig.
Stackars Richard.
Jag har nyheter om mig som jag vill berätta.
- Goda nyheter, hoppas jag. - Ja, jag tror det. Jag hoppas det.
Ska vi sätta oss en stund?
Jag vet inte om mr Jarndyce har nämnt det.
Han har hjälpt mig få en tjänst. En anställning med lön i norr.
Då skulle mina pengabekymmer upphöra.
- Tänker ni säga ja? - Jag måste nog.
- En sån möjlighet är sällsynt. - Jag är glad för er skull.
Ni kommer att bli saknad.
- Av er? - Ja, naturligtvis.
- Och av andra. Men det vet ni. - Det spelar ingen roll.
- Kommer ni sakna mig? - Ja, mycket.
Följ med mig, som min hustru.
Ni vet väl att jag varit förälskad i er nästan sen vi träffades?
Jag har varit nära att säga det. Ni känner nåt för mig också.
- Var snäll och sluta, mr Woodcourt. - Allan. Kalla mig Allan, Esther.
Jag kan inte gifta mig med dig, Allan.
Jag kan inte älska dig, förutom som en kär vän.
- Har jag helt fel om dina känslor? - Snälla, sluta. Det går inte.
Beror det på mr Jarndyce?
Ja.
Det är att låta tacksamheten gå för långt.
Han skulle inte stoppa din kärlek, hur duktig som hushållerska du än är.
Mr Jarndyce och jag är förlovade och ska gifta oss.
Gode Gud! Du kan inte mena det.
Jag är hedrad av ditt frieri, men jag förväntade mig inte det.
Jag trodde att du bara tyckte synd om mig.
Känn dig inte hedrad. Älska mig så som jag älskar dig.
Jag har förklarat för dig att jag inte är fri att älska dig.
Jag vill inte höra mer. Jag går nu. Följ inte efter!
Skräp. Skräp. Skräp.
Låt det vara nu, morfar. Du lyckades bra med de där breven.
Ja! Jag sålde dem två gånger. Lättförtjänta pengar.
Sluta nu. Låt lumpsamlaren få resten.
Den andan gjorde inte det här landet stort, Judy!
Det finns mer här, jag vet det. Skräp. Skräp. Skräp.
Undan, ditt svavelosande odjur. Vad är det du sitter på?
Hallå där. Vad är det här?
"Testamente." Jarndyce.
- Förmyndare. - Vad är det, kära du?
- Jag har en bekännelse. - En bekännelse?
När du friade gick jag med på att hålla förlovningen hemlig.
- Ja? - Jag kunde inte hålla mitt löfte.
Jag har sagt det till två personer.
Ada och mr Woodcourt.
Jag förstår. Du behöver inte förklara varför, Esther.
Jag förlåter dig.
Vi borde gifta oss snarast, om du fortfarande vill det.
Sen är det inte okänt för nån.
- Är du säker, Esther? - Alldeles.
Då...
Ska vi säga om en månad?
Om en månad.
"Det här är mitt slutgiltiga testamente."
Undertecknat av John Jarndyce!
God kväll, mr Smallweed!
- Vad har ni där? - Inget.
- Ge hit det. - Min egendom, mr Bucket.
- Ge hit det, mr Smallweed. - Det gör jag inte.
Inte? Vet ni inte varför de dödade grisen?
Den hade blivit fet och fräck.
Hamna inte i den positionen. Det är under er värdighet.
Ge hit det. Nu.
Ser man på.
Ni ser bra ut, ms Summerson.
Utsökt, om jag får vara så djärv.
- Mr Kenge. - Jag då, Guppy?
Jag kände inte till era intressen i Jarndyce mot Jarndyce.
Jag har såna. Det där var bättre. Skaka om mig, Judy!
Alla är redo, mr Kenge.
Testamentet tycks vara äkta och är av ett senare datum-
- än nåt annat hittills i Jarndyce mot Jarndyce.
Det minskar ert arv avsevärt och förbättrar utsikterna-
- för mr Richard Carstone och ms Ada Clare.
- Mrs Carstone. - Just det.
Det här löser alla svårigheter i Jarndyce mot Jarndyce.
- Får Richard och Ada sitt arv? - Vid nästa domstolssammanträde.
Vad tycker du? Duger jag? Slitna manschetter, men än sen.
Vi vann, Ada!
Jag hade rätt och de hade fel. Vi kommer att bli rika!
Men framför allt har rättvisan segrat.
- Nu kan vi leva våra liv igen. - Ja.
Inga advokater, inga domstolar. Vi kan flytta till landet, Ada.
Barnen får gröna fält och ren luft istället för den pestartade stanken!
En herre och en dam, sir. Mr Guppy och mrs Guppy.
Mr Guppy. Mrs Guppy. Vi var just på väg ut.
Mitt ärende tar inte lång tid, sir. Det gäller ms Summerson.
Säg vad ni har att säga, mr Guppy. Varsågod och sitt, mrs Guppy.
Tack så mycket!
Seså, mor.
Min tanke var att få träffa ms Summerson på tu man hand.
Jag var inte beredd på er närvaro, mr Jarndyce.
Men det gör inget. Det kanske rentav är bättre.
- Ni är ms Summersons förmyndare. - Det är jag.
Jag kan med glädje meddela att min praktik vid Kenge & Carboys är över.
Jag har nu rätt att arbeta som advokat.
Jag har ett hus vid Walcot Square i Lambeth.
Jag tänker arbeta som jurist och räknar med att det går bra.
Det tror jag säkert, mr Guppy.
Då är det dags igen, ms Summerson.
Ända sen jag första gången såg er har ni haft en plats i mitt hjärta.
Vid ett tillfälle, ni minns det nog, trodde jag att jag kommit över det.
Men jag gjorde aldrig det. Jag älskar er mer än nånsin.
Det jag senast sa om saken förkastar jag nu av hela mitt hjärta.
Om mr Jarndyce samtycker ger jag huset vid Walcot Square-
- verksamheten och mig själv till er, ms Summerson.
- Accepterar ni det? - Mr Guppy...
Jag är rörd och hedrad av ert förnyade frieri.
Jag måste tyvärr göra er besviken. Mitt svar är detsamma som förut.
- Säger ni nej? - Ja. Jag är ledsen, mr Guppy.
Ledsen? Det kan jag tänka mig! Ni borde skämmas!
Duger inte min son åt er? Han är för bra för er!
- Ut härifrån, båda två! - Mor...
- Det här är vårt hem. - Ut! Annars kastar jag ut er!
Mor! Håll tyst nu!
Jag ber om ursäkt, mr Jarndyce. Jag är förödmjukad.
Jag går nu, ms Summerson.
Om jag kan stå till tjänst, tveka då inte att fråga.
- Tack, mr Guppy. - Farväl.
Kom, mor.
Vår vän Guppy gjorde oss sena. De kan vara klara redan.
- Vilket är ärendet, sir? - Jarndyce mot Jarndyce.
- Men allt är över. - För idag?
Ordning! Tystnad i rätten!
Tystnad!
Det var ett utdraget ärende. Ett komplicerat ärende.
Jarndyce mot Jarndyce har kallats, inte felaktigt-
- ett monument över det rättsliga förfarandet.
Men inget varar för evigt.
Det nya testamentet får tvivlen kring ärendet att upphöra.
De som huvudsakligen ärver Jarndyces dödsbo-
-är mr Richard Carstone-
- och ms Ada Clare, numera mrs Carstone.
Men dessvärre så har det här avslöjandet-
-sammanfallit med ett annat.
Hela dödsboet har absorberats av kostnader.
Det får hela ärendet att utlöpa och upphöra.
Jarndyce mot Jarndyce...
...finns inte längre.
Ers nåd!
- Ada. - Ja, min älskade!
- Allt är väl bra? - Ja, allt är bra nu.
Allt har klarnat.
Det var en lång mörk tid, men nu kan vi börja om.
Ja.
Vi ska låta världen börja på nytt.
Du och jag, och vårt barn.
Ja, min älskade. Det ska vi.
Är ni där, sir?
Jag är här, Rick.
Ni är en bra person.
Ni är mer klarsynt än jag. Jag hade fel.
Käre Rick. Vi var alla vilsna, mer eller mindre.
Det spelar ingen roll nu.
Jag skulle vilja återvända till Bleak House.
När jag har blivit lite starkare.
Om ni låter mig komma tillbaka, sir. Ada också.
Gärna, Rick. Gärna.
- Ada? - Jag är alltid här, min älskade.
Jag har gjort så mycket ont mot dig.
Jag fick dig att gifta dig till fattigdom och bekymmer.
Jag ödslade bort dina pengar.
Förlåter du mig? Innan världen börjar på nytt?
Nu, mina kära! Hopp. Glädje. Ungdom. Fred. Vila. Liv.
Er stund är här. Flyg fritt, mina små!
Damm. Aska. Slöseri. Armod. Undergång. Förtvivlan.
Kom, Galenskap och Död. Bra!
Ord. Peruker. Trasor.
Plundring. Prejudikat. Fikonspråk. Fårskinn. Kom!
Sist men inte minst, Jarndyce och Myndlingarna.
Adjö, mina små.
Esther. Ada. Vad säger ni om en semester?
- En semester? Var då? - Yorkshire. Okänt för mig.
Dales sägs vara vackra. Vill du se Dales, Ada?
Ja, nån dag. Men jag stannar gärna kvar i Bleak House.
En semester skulle göra oss gott. Jag vill visa dig en plats, Esther.
- Vilken plats? - Det ska bli en överraskning.
Du tycker nog om den när du ser den.
Inga protester, alltså. Vi ger oss iväg i morgon bitti.
Här är det, det jag ville visa.
- Det här huset? - Ja.
- Tycker du om det? - Ja.
- Det påminner om Bleak House. - Bra.
Vänta här, Ada. Esther ska ta en närmare titt.
Tack!
- Bleak House? - Ja, min kära.
Ditt Bleak House.
Jag förstår inte. Ska vi bo här?
Du ska bo här, Esther. Inte jag.
Vad menar du? Jag förstår inte.
Jag gjorde ett misstag, Esther.
Jag utnyttjade din tacksamhet och tillgivenhet.
När du var ung drömde jag om att få göra dig till min hustru.
Jag försökte intala mig själv att det var rätt. Men det var fel.
Jag visste det innan Woodcourt for. När han återvände blev jag säker.
Jag kan inte göra dig lycklig.
Inte på det sätt en ung kvinna ska göras lycklig av sin make.
Jag var en dåre som trodde det.
Jag vet att du älskar Allan Woodcourt.
- Jag älskar dig. - På ett annat sätt.
Vi kommer alltid älska varandra.
Seså, inga tårar. Det här ska vara en glädjens dag.
Text: Håkan Axén www.sdimedia.com